STOLTHET OG FORDOM
Jeg visste at det ville ordne seg. Lydia skal gifte seg!
Jeg visste at min bror ville løse knuten.
Men klærne! Og hva er det for slags tøv om å gifte seg i Cheapside?
- Hun må gifte seg i Longbourn kirke. - Umulig.
- Hvorfor skulle det være så umulig? - De har jo levd sammen i London.
Hun kan ikke komme hit så lenge hun er ugift.
Du har nok rett, men ergerlig er det.
Din onkel har tatt seg altfor store friheter.
Vi har mye å takke Mr. Gardiner for.
Han må ha lagt ut en masse på Wickhams gjeld, mer enn vi eier.
Det er ikke mer enn rett og riktig at hennes onkel betaler.
Jeg er så lykkelig, en datter bortgiftet skjønt hun bare er 16.
Mrs. Wickham - det lyder bra!
Brudekjolen! Spør din far hvor mye han vil gi henne.
Så snart jeg er kledd, går jeg og forteller alt til min søster.
Lukk døren, Lizzy.
Noen finner iallfall glede i det som har hendt.
Med tanke på hva vi trodde helt nylig, er det vel ikke så ille?
Tror du at onkel la ut mye penger?
Det ville vært idiotisk av Wickham å ta henne for mindre enn 10000.
10000 pund? Gud forby. Vi kan ikke skrape sammen halvparten.
Jeg har ikke sparepenger å bestikke udugelige til å ekte mine døtre for.
Jeg hadde nemlig tenkt å bli far til en sønn.
Sønnen skulle fått arve hele godset-
- og dermed kunne forsørge min enke og øvrige barn.
Da vi ga opp håpet om en sønn, var det for sent å begynne å spare.
- Du kunne ikke forutsett dette. - Jeg burde tatt bedre vare på dere.
Da ville jeg kanskje fått nyte å ha avspist rikets største kjøter.
Nå ja, jeg kommer faktisk forbausende lett unna.
Jeg slipper jo å betale Lydias mat og lommepenger. Tapet blir minimalt.
Jeg skammer meg-
- men det går snart over, antakelig fortere enn det burde.
Hvor er alle de andre?
Kjære brudepar, vi er samlet for Guds åsyn...
Mr. Wickham har søkt tjeneste på et regiment i nord.
Heldigvis har han ennå venner som er villige til å hjelpe ham.
Jeg har bedt oberst Forster gjøre opp med hans kreditorer i Brighton.
"Kan du fremføre samme budskap til hans kreditorer i Meryton?"
"Jeg legger ved en liste som han selv har satt opp."
"Jeg håper han ikke har lurt oss."
"Etter vielsen reiser de til hans regiment i Newcastle"-
- "med mindre de blir invitert til Longbourn."
Det er klart at de må komme hit.
Jeg lengter etter Lydia, Wickham også selvfølgelig.
Synd at stakkars Lydia må forlate Brighton, hun var jo så godt likt.
Hun likte atskillige unge menn der, og savnet blir gjensidig.
Offiserene i nord er kanskje ikke like hyggelige.
Hun får snart nye venner, så tåpelig som hun er.
Hun får oppmerksomhet hvor hun enn er.
De burde slå seg ned her i Hertfordshire i stedet.
Haye Park duger, hvis Gouldings flytter, eller herskapshuset i Stoke.
- Eller Purvis Lodge. - Nei, loftet der er avskyelig.
Før du leier noen av disse husene, eller samtlige, tenk på følgende:
Jeg vet om et hus som de ikke kommer inn i.
Mr. og Mrs. Wickham kommer aldri til å være velkommen til Longbourn.
Det føles som det er så lenge siden sist, men dere er akkurat som før.
Kjære Lydia, endelig...
Jeg tror du har vokst! Som vi har savnet deg!
Vi har hatt det så morsomt at vi ikke har savnet dere.
- Har jeg ikke fått en stilig mann? - Absolutt!
- Hjertelig velkommen, sir. - De er like vennlig som vanlig.
La meg kysse deg.
Skal vi gå inn?
Jane, etter meg om jeg får be. Jeg er nemlig en gift kvinne!
"Mrs. Wickham". Så merkelig det høres ut.
Hva syns du om mannen min, Lizzy? Er du misunnelig?
- Du likte ham visst en stund. - Ikke i det hele tatt.
Jeg kunne skaffet ektemenn til dere alle sammen.
Takk, men jeg liker ikke dine metoder.
Er han ikke en fin rytter?
Oberst Forster sa at han tilhørte eliten.
Han burde hatt sin røde kappe i bryllupet, og æresvakt-
-men offiserene var i tjeneste.
De eneste som kom, var tante, onkel og Mr. Darcy.
- Var Mr. Darcy i bryllupet? - Ja, som forlover.
Jeg hadde foretrukket Denny eller en annen av våre venner...
Jøss, det fikk jeg jo ikke fortelle. Jeg lovte dyrt og hellig.
Hva skal Wickham si? Det var jo en hemmelighet.
Kjære tante, forklar hvorfor akkurat han var der-
- med mindre du føler samme taushetsplikt som Lydia.
Kjære niese, ditt brev forbauser meg.
Hvis du ikke kjenner til Mr. Darcys rolle, skal jeg straks opplyse deg.
Mr. Darcy kom på uventet besøk.
Ingen innvendinger bet på ham.
Han ordnet alt selv og sto for hele kostnaden.
Ingen fikk hjelpe ham-
- og din onkel ble nødt til å ta til seg æren.
Jeg må få min vilje igjennom, alt er nemlig min feil.
Jeg burde ikke ha tiet om Wickhams dårlige sider.
Hadde jeg ikke ment det uverdig å snakke åpent om det-
- hadde han blitt avslørt før rømningen.
- De tar på Dem altfor mye. - Jeg insisterer.
All diskusjon er meningsløs. Jeg krever å få ta mitt ansvar.
Kjære svigerinne, forstyrrer jeg dine funderinger?
Ja, men derav følger ikke at avbruddet er uvelkomment.
- Vi to har alltid vært gode venner. - Sant.
Skal vi ta en spasertur?
Jeg så Darcy i London i forrige måned, flere ganger.
Lurer på hva han drev på med.
Kanskje han forberedte bryllupet... med miss de Bourgh.
Det må ha vært viktig, ellers drar man ikke dit på denne tiden.
Møttes dere i Lambton? Gardiners antydet det.
Han presenterte oss for søsteren sin.
- Likte du henne? - Ja, veldig godt.
Det sies at hun har forandret seg til det bedre.
Da vi møttes sist, så det mørkt ut. Håper det går bra for henne.
Det gjør det sikkert. Hun har jo passert den vanskeligste alderen.
Reiste du gjennom Kympton? Det var der jeg skulle ha hatt min tjeneste.
- Ville du ha likt å preke? - Absolutt.
Det sies at du ikke var like glad for det før som du synes å være nå-
- og at det var du selv som sa ifra at du ikke ville bli prest.
Så så, vi er jo i familie nå. Hvorfor krangle om det som har vært?
- Når møtes vi igjen, Lydia? - Hvem vet, ikke på et par tre år.
Hva skal jeg ta meg til? Mr. Bennet nekter jo å reise nordover med oss.
- Jeg akter ikke å dra. - Hvem har bedt om din mening?
- Du skriver vel så ofte du kan? - Gifte kvinner har mye å gjøre.
Søstrene mine får skrive, de har jo ikke noe annet fore.
- Ta vare på henne, Mr. Wickham. - Etter beste evne.
Takk for deres vedvarende og uforbeholdne gjestfrihet.
Kjære svigerinner, dere er meg like kjære som om vi hadde vært søsken-
- men vognen venter. Pliktene kaller meg mot nord.
Vi sier ikke farvel, vi sier det som franskmennene: au revoir!
For en mann! Han ler og flirer til oss alle. Jeg er umåtelig stolt.
Ikke engang sir William Lucas kan fremvise en slik svigersønn.
Har du hørt det siste, søster?
Mr. Bingley kommer til Netherfield. Hele byen snakker om det.
Det berører meg ikke det minste, jeg lover.
En ting gleder jeg meg over: Han kom uten dameselskap.
Hvis han bare vil jakte, får vi nok ikke se mye av ham.
Jeg er bekymret for hva folk kommer til å si.
Jeg skal ikke si et ord, men jeg har vondt for å la være.
Han må jo få dra til et hus han har leid uten at folk begynner å lure.
- Da lar vi ham være i fred. - Ja.
Slutt, Lizzy.
Han har vært her i tre dager uten å hilse på oss.
Det må være din fars feil. Han nekter å gå dit på besøk.
Dere kommer til å ende som jomfruer, og ekteparet Collins kaster oss ut.
I fjor sa du at han skulle ekte en av pikene om jeg gikk dit-
- men det ble jo ingenting, og jeg gjør det ikke igjen.
Mamma, han kommer hit!
Er det ham? Ja!
Han kommer, Jane! Ta på deg din blå kjole. Nei, bli her.
- Hvem er den andre? - Ikke vet jeg, en bekjent.
Det ligner hans venn. Hva het han nå igjen, den høye, stolte?
Mr. Darcy, min santen.
Mr. Bingleys venner er alltid velkommen hit-
- men den fyren tåler jeg ikke synet av.
Jeg skal prøve å være høflig, men der går grensen.
Rak i ryggen, skuldrene bakover.
Bedre figur må man lete lenge etter, men du må vise den også.
Mr. Bingley og Mr. Darcy.
- Hjertelig velkommen, Mr. Bingley. - Mrs. Bennet, jeg...
Så snilt av Dem å komme på besøk.
Mr. Bennet ville besøkt Dem for lenge siden hvis ikke...
Men nå er De jo her, så hyggelig!
Og Mr. Darcy, De er også velkommen.
Vi var redd De ikke skulle vende tilbake, at De var lei av huset.
Jeg håper at det ikke er sant. Ring etter te, Kitty.
Det har skjedd en hel del siden sist. Miss Lucas har giftet seg-
- og en av mine egne døtre... Har dere lest om det i avisen?
Skjønt det sto bare: "George Wickham og Lydia Bennet."
Ikke ett ord om hennes far eller hvor hun kom fra.
De skal bo i Newcastle, hvor lenge vet jeg ikke.
Han har fått tjeneste i den stående hæren.
Han har jo venner, skjønt kanskje ikke så mange som han fortjener.
Har dere tenkt å bli lenge?
Vi har ikke bestemt oss, men jeg håper å kunne bli noen uker.
Jeg håper virkelig at vi kan bli noen uker - minst.
Når dere har skutt deres fugler, får dere fortsette på Mr. Bennets gods.
Han har sikkert ikke noe å innvende.
Jeg antar at De får ta med Deres venner, om De så ønsker.
Nå som det første møtet er over, føles det mye bedre.
Nå vet jeg at jeg ikke blir flau av hans nærvær.
Heretter kan vi omgås som man gjør med hvem som helst.
Hvem som helst? Pass deg, Jane.
Engst deg ikke for meg.
Faren er at du gjør ham like forelsket som før!
Var hun i London hele tiden? Og du sa ingenting?
Det kan ikke rettferdiggjøres.
Jeg handlet egenmektig uten å forstå deres sanne følelser.
Jeg burde ikke ha grepet inn. Det var galt av meg. Om forlatelse.
- Innrømmer du at du tok feil? - Uten reservasjoner.
- Har jeg din velsignelse, da? - Trenger du den?
- Nei, men det ville føles bra. - Sett i gang.
Hent hesten min øyeblikkelig.
Jane! Jane!
- Hva er det? - Mr. Bingley er her!
Skynd deg ned! Du milde måne, du er jo ikke engang påkledd.
Hill! Hvor holder hun til?
Sarah, skynd deg og hjelp miss Bennet på med kjolen.
Har du sett min medaljong, mamma?
- Har du sett den, Mary? - Krimskrams...
Blås i medaljongen. Fort deg, Jane. Han er her!
- La Kitty gå ned, vi kommer straks. - Hva har Kitty der å gjøre?
Skynd deg, Jane. Hvor er din musselinskjole? Hill, hvor er du?
- Har Mr. Darcy reist til London? - Ja, tidlig i morges.
Hvorfor driver du og blunker til meg? Hva er det jeg skal gjøre?
Jeg blunker vel ikke til deg?
Hvorfor skulle jeg blunke til min egen datter?
Skjønt nå kom jeg på at jeg hadde noe å snakke med deg om.
Kom hit. Du også, Mary.
Miss Elizabeth... De trenger Dem ovenpå.
La meg gå ned til Jane.
Du går ingen steder. Fem minutter til, så er det klart.
- Unnskyld... - Ikke gå, Lizzy.
- Nå? - Å, Lizzy!
Jeg er så lykkelig, det er for mye, hvorfor er ikke alle så lykkelige?
- Han elsker meg. - Selvsagt.
Han har elsket meg hele tiden.
Jeg må fortelle det til mamma. Han har allerede gått til pappa.
- Kan det virkelig ende så bra? - Det kan det.
Jeg må gå til mamma.
Tenk for en glede for hele familien. Hvordan skal jeg orke å være så glad?
Kom hit i morgen. Vi kan jakte om De har lyst.
Det fins bare et fåtall mannfolk som jeg tåler. De kan nok bli en av dem.
Av gårde med Dem nå.
Vi ses i morgen.
Gratulerer, Jane. Du kommer til å bli en svært lykkelig kvinne.
Takk, det tror jeg også.
Du er en snill pike. Dere passer sikkert sammen.
Dere er så hensynsfulle at dere aldri kan bestemme dere-
- så godtroende at tjenerne narrer dere-
- og så sjenerøse at dere alltid kommer til å leve over evne.
Vet du ikke at han er god for 5000 i året?
Jeg er så glad, Jane! Jeg visste at det skulle ende sånn.
Du fikk uttelling for din skjønnhet. Jeg har aldri sett en stiligere mann.
Bare jeg fikk se deg like lykkelig, om det fantes en slik mann til deg.
Gi meg 40 sånne menn, jeg kunne likevel ikke oppnå din lykke.
Før jeg får ditt gode sinnelag kan jeg aldri få din lykke-
- men er jeg veldig heldig, møter jeg kanskje enda en Mr. Collins.
Se, en diger vogn!
- For en ynkelig liten hall. - Vent her, så henter jeg fruen.
Nei, jeg venter ikke. Hvor er hun? I salongen?
Lady Catherine de Bourgh.
- Den damen er Deres mor, antar jeg. - Det stemmer.
Mamma, lady Catherine de Bourgh.
- Det der er vel en av dine søstre. - Ja.
Min nest yngste datter. Den yngste er nygift.
Det er sannelig ikke mye til park dere har-
- og deres salong må være svært ubekvem på sommerkveldene.
- Vinduene vender jo rett mot vest. - Det stemmer...
...men vi sitter aldri her etter middag. Vi har...
Miss Bennet, jeg så et stykke villmark på den ene siden av plenen.
Jeg går gjerne en tur der, om De vil begunstige meg med Deres selskap.
De svever neppe i uvisshet om hvorfor jeg kom.
De tar feil, jeg aner ikke hvorfor De hedrer oss med Deres besøk.
De bør vite at jeg ikke er til å spøke med.
Kom med utflukter hvis De vil, jeg skal gå rett på sak.
Jeg hørte et opprørende rykte for to dager siden.
Ikke nok med at Deres søster skulle bli meget gunstig gift-
- dessuten skulle De like etterpå gifte Dem med min nevø Mr. Darcy.
Det er uten tvil løgn-
- men jeg besluttet likevel å la Dem vite hva jeg mener.
Hvis De mener det er umulig, hadde De ikke trengt å komme.
Jeg krever å få ryktet avkreftet.
At De viser Dem på Longbourn, bekrefter jo ryktet.
Skam Dem! Har min nevø tilbudt Dem ekteskap?
- De sa jo at det er umulig. - Det burde det være...
...men Deres knep kan ha fått ham til å glemme sine forpliktelser.
- De kan ha lurt ham. - Da ville jeg ikke innrømme det.
Vet De hvem jeg er?
Jeg er ikke vant med den tonen.
Jeg er nært beslektet med ham. Jeg har rett til å få vite alt om ham.
Men ikke om meg. Deres oppførsel gjør meg lite taletrengt.
La meg klargjøre en ting for Dem:
Dette ekteskapet De er frekk nok til å etterstrebe, kan ikke bli noe av.
Mr. Darcy er forlovet med min datter.
I så fall trenger De neppe å frykte at han skulle fri til meg.
Forlovelsen er av et uvanlig slag. Alt ble avtalt da de var små.
Begges mødre ønsket det inderlig.
Det ble bestemt mens hun lå i vuggen. Skal alt kastes om kull-
- av en pike uten verken byrd, forbindelser eller formue?
Det kan ikke tillates.
Deres forbindelse blir en skam. Deres navn vil aldri bli nevnt blant oss.
- Det ville jo vært beklagelig. - Egensindige pike, skam Dem.
Jeg er ikke vant med feilberegninger.
Det gjør Deres situasjon ynkeligere. Meg berører det ikke det minste.
Ikke avbryt meg!
Hadde De vært fornuftig, ville De ikke forlatt den krets De tilhører.
Jeg etterlater ingen krets ved å gifte meg med ham.
Min far er av god byrd. Vi er likemenn.
Deres mor, da? Deres onkler og tanter? Jeg vet hvem de er.
Hva angår det Dem så lenge nevøen Deres ikke har noe imot dem?
Er dere forlovet?
Nei.
Lover De å aldri forlove Dem med ham?
Det akter jeg ikke å love. Nå har De plaget meg nok.
Stopp litt nå. Jeg har enda en innvending:
Deres søsters skandaløse rømning. Jeg kjenner til alt.
Skal en slik pike bli min nevøs svigerinne? En skam for Pemberley.
De kan ikke ha mer å si.
De har fornærmet meg på alle måter. Jeg går tilbake nå.
Har De ingen følelse for min nevøs heder og anseelse?
Følelsesløse, egoistiske pike. De nekter å gjøre meg til lags.
De nekter å lytte til pliktens, ærens og takknemlighetens bud.
De har tenkt å gjøre ham til latter for hele verden.
Jeg streber etter å bli lykkelig-
- uten å ta hensyn til Dem eller andre vilt fremmede mennesker.
Det er altså Deres siste ord.
Da vet jeg hvordan jeg skal handle.
Jeg tar ikke avskjed med Dem.
Jeg hilser ikke til Deres mor. Dere fortjener ingen oppmerksomhet.
Jeg er ytterst misfornøyd. Kjør.
Jeg lette akkurat etter deg. Kom inn til meg.
Jeg fikk et brev i morges som har overrasket meg mye, fra Mr. Collins.
Han gratulerer med min eldste datters forestående giftermål-
- men den delen er du skarpsindig nok til å kunne tenke deg selv.
"Deres datter Elizabeth kommer ikke til å hete Bennet særlig lenge"-
- "etter søsterens bryllup."
"Den som skal dele hennes skjebne, er en av rikets mest ansette personer."
Kan du gjette hvem han mener? Her kommer det:
"Mitt motiv for å advare dere er følgende:"
"Hans tante, lady Catherine de Bourgh, er imot partiet."
Mr. Darcy, der har du det. Mr. Darcy - av alle mennesker!
Han som ikke kan betrakte en kvinne uten å se skavanker.
Mr. Darcy har formodentlig aldri sett til ditt hold - enestående!
Morer det deg ikke? Du blir vel ikke fornærmet av et grunnløst rykte?
Nei, men det er så eiendommelig.
Hva sa hennes nåde? Nektet hun å samtykke?
Nå ja, lever vi ikke for å more naboene våre, og så le av dem?
Så sant.
- Mr. Bingley og Mr. Darcy. - Mr. Bingley!
Skal vi ta en spasertur i finværet?
Lizzy, gjør det noe om jeg løper over til Maria Lucas en stund?
La meg få takke for den vennlighet De har vist min stakkars søster.
Helt siden jeg fikk greie på det-
- har jeg villet vise min takk- nemlighet, på min og familiens vegne.
Ikke tro at min tante har sladret. Lydia forsnakket seg.
Så fant jeg ut av resten selv.
Det må ha vært både besværlig og pinlig for Dem.
La meg få takke Dem på vegne av hele familien.
De vet ikke hvem de står i takknemlighetsgjeld til.
Vil De takke, gjør det for egen del. Deres familie skylder meg ikke noe.
Hvor mye jeg enn respekterer dem, tenkte jeg bare på Dem.
Føler De det samme som i april, så si det straks.
Mine følelser og ønsker er uforandret-
- men ett ord fra Dem, så nevner jeg aldri saken mer.
Følelsene mine... Jeg skammer meg når jeg tenker på hva jeg sa den gangen.
Følelsene mine er helt forandret. De er forbyttet til det motsatte.
Lady Catherine fortalte om sitt møte med Dem-
- men det hadde motsatt virkning på meg enn hun hadde tenkt seg.
Det innga meg mer håp enn jeg noensinne våget å nære.
Jeg visste at hvis De avskydde meg, ville De sagt det.
De kjenner min oppriktighet.
Fornærmer man noen øye mot øye, kan man gjøre det samme overfor andre.
Jeg fortjente alt De sa til meg.
Min oppførsel var utilgivelig. Jeg avskyr tanken på det.
Jeg glemmer aldri dine ord: "Hadde De oppført Dem som en gentleman..."
- De ordene har virkelig plaget meg. - Det hadde jeg ingen anelse om.
De trodde nok at jeg ikke hadde noen følelser overhodet.
Jeg glemmer aldri ansiktet Deres da De sa De aldri kunne akseptere meg.
La meg slippe å høre hva jeg sa.
Jeg har alltid vært egoistisk.
Jeg fikk gode prinsipper, men ingen satte en stopper for mitt hovmod.
Slik hadde jeg fremdeles vært om ikke du hadde vært til, kjære Elizabeth.
Forlovet med Mr. Darcy...? Spøker du? Det er umulig.
Det var en bedrøvelig begynnelse. Hvem vil tro meg om ikke du gjør det?
Det er sant. Han elsker meg fremdeles. Vi er forlovet.
Det kan ikke være sant. Du mislikte ham jo.
Det er glemt. Jeg har ikke alltid syntes like godt om ham som nå-
- men i slike tilfeller må man ikke ha god hukommelse.
Vær alvorlig nå, Lizzy. Hvor lenge har du elsket ham?
Det har skjedd gradvis. Jeg vet ikke når det begynte-
- men kanskje var det da jeg så den fine parken rundt Pemberley!
Er du fra vettet? Sier du ja til den mannen?
Har du ikke alltid avskydd ham?
Jeg har gitt ham mitt samtykke. En slik mann våger man ikke nei til-
- men jeg råder deg til å tenke deg om.
Jeg vet hvordan du er, Lizzy.
Det ville smerte meg å se deg med en ektefelle du ikke respekterer.
Han er rik, men kan han gjøre deg lykkelig?
Har du flere innvendinger enn min antatte mangel på kjærlighet?
Han er stolt og ubehagelig, men det gjør ingenting hvis du holder av ham.
Det gjør jeg, jeg holder av ham. Jeg elsker ham.
Hans stolthet er ikke overdreven. Han er ytterst elskverdig.
Du aner ikke hvor sjenerøs han er.
Jeg har ikke alltid elsket ham, men nå gjør jeg det - dypt.
Jeg har aldri truffet en bedre mann.
I så fall fortjener han å få deg.
Jeg kunne aldri gi deg til noen som var mindre aktverdig enn det.
Kjære brudepar, vi er samlet for Guds åsyn og denne forsamling-
- for å sammenføye denne mann og denne kvinne...
...samt denne mann og denne kvinne i den hellige ektestand-
- som ble innstiftet av Gud i tidenes morgen-
- som et symbol på for foreningen mellom Kristus og hans kirke.
Derfor må ingen inngå ekteskap uten ettertanke-
- i den hensikt å tilfredsstille kjødets lyster-
- men med ærefrykt, saktmodighet, fornuft og gudfryktighet-
- tenke over årsakene for ekteskapets innstiftelse.
Den første hensikten er å sørge for slektens gang.
For det andre skal det forhindre synd og utukt.
For det tredje skal det gi selskap, hjelp og trøst til begge parter-
-i gode og onde dager.
Disse menneskene ønsker nå å forenes i den hellige ektestand.
Tre døtre gift!
- Gud har vært god mot oss. - Ja, det virker slik.
Tekst: May-Hilde Hoelstad www.sdimedia.com